Maakivist ehitatud kunagises mõisa tall-tõllakuuris on loomemaja, selle ees ainulaadsed paberivabriku kuivatusliini trumlid, mida mujalt Euroopast enam ei leia. „Iselaadne taaskasutus,” muheleb Leo Kütt.
Kui eelmisel aastal tutvustasid tahvlid Räpina ajalugu, siis 2021. aastal saab tahvlitelt lugeda Räpina valla külade kohta. Majas on olnud ka hobusetall, sigala, lehmalaut, õppeklassid ja söökla. 2007. aastal läks hoone erakätesse. Oli oht, et hoone laguneb ja päästjaks osutus vald, kes maja ära ostis ning Euroopa Liidu EstLatRus kaasrahastusega toodi majja uus hingus.
Est-Rus-projektiga on seotud ka Räpina Muusikakool. Üllatavalt eripalgelised on loomemajas korraldatavad arvukad töögrupid lastele. Leo Kütt mainib, et vahel talle tundub, et nii mõnigi ema hoiab leiva arvelt kokku, et lapsed saaksid loomemajas tegutseda. „Kui mõelda, kuidas noored uksest sisse astudes ei oska teretadagi, siis nüüd linnas vastu tulles küsivad õhinal, millal loomemaja uksed jälle lahti tehakse,” räägib ta.
Vald toetab kunstitegevust ja suured maakivid pakuvad kunstinäitustele suurepärase
tausta. Leo Kütt naerab: kes oskas arvata, et mehed, kellega sovetiajal sai viina võetud, nüüd kodus maalivad ja nende tööd jõuavad loomemaja seintele. Maailmanimi Aapo Pukk oli 34 aastat tagasi samuti Räpinas praktikal.
Kus on linn?
„Kus see linn siin on? See ju kõik üks suur park!” Selline oli 1990. aastate alguses Räpinas käinud Saksa maastikuarhitekti hinnang.
Väikelinn Räpina on parkide linn. Siit leiab ligikaudu 20 parki, luges 1989. aastal kokku kauaaegne aianduse erialakooli õpetaja ja aiakunsti edendaja Adolf Vaigla. Nende hulgas on kolm ajaloolist mõisaparki. Sillapää lossist ja seda ümbritsevast stiilipuhtast maastikupargist on olnud vaimustuses paljud maastikuarhitektid läbi sajandite. Koos Räpina kiriku ja pastoraadiga loovad nad Eestis ainulaadse klassitsistliku arhitektuuriansambli.